Непрекъснато сънувам…
един и същ сън.
Благодаря, че почакахте.
Десетвагонният скоростен експрес до Шинджуку пристига на платформа №3.
Отново и отново… Следваща спирка: Шин-Юригаока.
Скоростният експрес тръгва от Шинджуку.
Стойте далече от вратите.
Вратите се затварят.
Аз не съм сам…
Уенояма, искаш ли да купиш храна?
Искам да спя, пас съм.
А да поиграем баскетбол?
Искам да дремна. - Пак ли?!
Кой си ти?
Аз съм Уенояма…
Сериозно… Кажи нещо, де!
Използвай шибани думи! Дяволски плашещ си!
И струните ти са ръждиви! Затова тази е скъсана!
Поправи я! Имаш такъв Гибсън, а не можеш да я оправиш…
Какво… - Това може да се поправи?
Моля? - Може да се поправи?
Разбира се! И си много близко!
Наистина?
Можеш ли бързо да я поправиш? - Ами… Да…
Можеш ли сега? - Ами… не точно сега.
Нямам инструменти.
Не гледай така, все едно светът ще свърши заради скъсаната ти струна.
И ще съм виновен, че съм ти дал надежда, а после…
Върни си ми времето за сън!
А, радвай се ти! Похвали ме! И плати проклетите струни!
Рано е! Имай търпение, заек.
Ей!
Моля, научи ме да свиря на нея.
Всичко започна с този изсвирен акорд.
Нямах понятие, че със собствените си пръсти
докоснах струните на сърцето му.
А… Първо трябва да се настрои…
Сега проумявам, че тази среща,
накара света ми да препуска с пълна сила.
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
ДАРБА Епизод 1 - "Момчетата от групата"
Само белези останаха в сърцето ми.
Но животът продължава и върви по своя път.
Принудата не е направила никого щастлив.
Всичко си е добре и така.
Дъжд, слънце, облаци.
През всички сезони, през цялата година,
не виждам желание за живот.
Ще ровя дълбоко и ще се избавя от всички свои спомени.
А гласът, който не достига до мен, опитвам се да привлека към себе си.
Толкова дълбоко ровя в себе си. Знаеш ли каква болка търпя?
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен. Мен…
Ама кво правиш?!
Гадните ти гащи се смесиха с прането.
Затова милата ти сестра ти ги връща, тъпчо.
Не са ли те учили да чукаш.
Е, Рицука… Бандата ви има репетиция днес?
Казах да не пренасяш проблемите си в моята група.
Канджи не те ли заряза вече? - Не ме е зарязал!
Боли…
Дяволска Яйои…
Започнах да свиря на китара в шести клас,
когато татко ми даде китарата, която не му беше нужна.
Разбира се, нямаше как да стана веднага Томас Йорк или Кийт Ричардс…
Хей, не струваш.
Никога не съм се примирявал, когато нещата не вървят както искам,
затова се запалих по музиката.
В началото на гимназията…
вече можех да свиря каквото си поискам.
Но без да осъзнавам,
че колкото повече задобрявах,
толкова повече губех пътя, вълнението гаснеше.
Сега, когато си спомням…
почти ревнах, помислих, че съм счупил китарата,
когато струната се скъса…
И отново срещнах господин "Хайде-да-ме-научиш-да-свиря".
Отказвам. Отказвам, чуваш ли?
Ей.
Със зъби и нокти ще пазя мястото си за сън!
Уенояма кун.
Благодаря, че ми помогна вчера.
А, о…
Ето. От благодарност.
Уенояма кун.
Моля, научи ме да свиря на китара.
Той сериозно ли?
Не, не ми трябват парите ти.
Тогава…
Ето. "Мъжкарско люто"! Хлебче якисоба.
Слушай… Можеш да ме подкупваш колкото си искаш.
Но не съм учил никого как се свири.
Просто гледай как се прави.
Или иди в музикалния клуб.
Направи банда с техните членове.
Банда? - И това ли не знаеш?!
Бе ти от Марс ли падаш? Нищо не отбираш и от китари.
Ей…
Ей, не се вкисвай.
Аз не казах, че това е лошо.
Наистина?
Уенояма.
Какво има сега?
Моля, научи ме да свиря на китара.
Ей. Престани да ме преследваш.
Казах, ако искаш да се учиш, помоли друг.
Ей.
Уенояма кун.
А, хъм…
Кой е този?
Имам чувството, че си прибрах улично кученце!
Моля, какво?
Никак не можах да се отърва от него! - Хъм…
Нямам идея за какво говориш.
Ей! Прояви уважение към Каджи!
Каджи само изглежда страшен, но е добър!
Само си изглежда плашещ!
Опа. Простете, окъснях…
Този пък кой е?! - Здрасти.
Това е нашият басист, Харуки. - Басист?
… за ритъм-секцията в групата. - Какво става?
Не знам. Уенояма го доведе.
Давай.
Радвам се да се запознаем. Аз съм Сато Мафую.
Дойдох да видя как свирите.
Да видиш… - … как свирим?
Е, в такъв случай…
Да покажем какво можем!
Сигурни ли сте? - Е, какво, защо не?
Той е абсолютен начинаещ и нищо не разбира!
Сигурно очаква някакво супер майсторство!
Това е лошо! Ако подминем, летвата ще се вдигне.
Не говори така, все едно той е прав!
Вие колко силно искате да го впечатлите?
Забравете. Хайде да свирим както обикновено.
Абсурд. - Няма начин.
Най-вече искаме да изглеждаме яко.
Искам да предизвикам буря.
Като Ишихара Юджиро.
Не е зле. Може да е ретро.
И звученето ще бъде ново.
Окей, ритъм-секцията ще забие в стил ерата Шова.
А после… ще завършиш с модерно звучене на китарата!
Какво значи всичко това?!
А, я пак, ти как се казваше?
Сато Мафую.
Какъв стил очакваш? - Какъв какво?
Каква песен искаш да чуеш?
Нещо много яко!
Още по-абстрактно можеш ли?
Охоо.
Яхна вълната.
И ние няма да стоим така, нали?
И защо трябва да те изпращам аз?
Ей, слушаш ли ме изобщо?
Сато?
Може ли пак да дойда?
Не мисля.
Научи ме да свиря на китара… Моля.
Избий си го от главата. Никога никого не съм учил.
Даже не знам как се прави.
Моля, научи ме. - Престани с това!
Казвам ти, най-добре иди в музикалния клуб…
Близко беше. Трябва да гледаш след себе си.
Нямам очи на гърба.
Не ми се прави на умен.
Просто иди в музикалния клуб.
Не го говоря с лошо. За твое добро го казвам.
Късно идваш. - Ужас.
Ей такава ме плашиш и като сестра, и като жена.
Очаквах, че ти ще направиш тъпата пица.
Прощавай. - Във фризера е. Действай.
Ей, Яйои…
Помниш ли какво беше, когато започвах някога да свиря?
Какво? Та ти просто дрънчеше на нея.
Ами да… Аз пък теб намерих да питам.
То и аз не помня много.
Това е.
Да учиш някого от А и Б прекалено много ще ми дойде…
Интересно, и моят поглед ли беше такъв някога?
Итая, блокирай!
Ох! - Внимателно…
Уечи, какво има? Витаеш в облаците.
Не, нищо.
Пфу, това ме вбесява!
От вчера не съм ходил там.
Сигурен съм, че ще се пречупя, ако пак ме помоли.
Хосокай, смени ме.
Но… Уверен съм, че точно сега той ме чака там.
И това изражение на загубено кученце…
По дяволите! Защо изпитвам такова чувство за вина?!
Какво? Него го няма…
Ей, ей… защо това ме притеснява толкова?
Предал ли се е?
Май не е идвал тук нито вчера, нито днес…
Но…
Какво…
Какво?
Какво?!
Уенояма, затвори си устата, че някоя муха…
Ей.
Ало. Земята вика Уечи?
Уенояма… От няколко дни си със странно изражение на лицето.
Каджи сан… Аз така си изглеждам.
Не, Великият Уе, когото познавам, е с благородна физиономия.
И как да го разбирам това?
А, ясно…
Как се казваше? Сато? Такахаши? Сузуки?
Сато. - Защо не го вземеш под крилото си?
Това може да бъде добра мотивация за теб.
Какво? - В смисъл…
Ти се раздаде максимално, когато забихме предишния път.
Забрави. Да вървим в студиото.
Какво?
Това… наистина ли беше изписано на лицето ми?
Охо, сам ли го направи? Яко! - Сори, закъсняхме.
Привет!
Мафую отново дойде.
Стоеше отвън, затова го пуснах тук.
А, да, Акихико, купи ли ми чай?
Т-Ти! Какво правиш тук?!
Я се успокой. - Това е толкова яко! Уечи, слушай!
Какво?!
Виж… Аз успях…
сам да сменя струните.
Ето, чуй.
Правилно ли я настроих?
Ти…
не отиде ли в музикалния клуб?
Отидох.
Имаше различни инструменти и интересни хора, беше весело.
Но ти, Уенояма кун, си много по-як.
Затова…
Моля, научи ме да свиря.
№01: Момчетата от групата
Благодарим ви, че гледахте с нас! www.easternspirit.org
Превод и редакция: naia
Eastern Spirit ® 2021
СЛЕДВА: №2: Като влюбен